"Mrs Dolly Levi."
"Sociale introduktioner arrangeres."
"Formål: ægteskab."
- Forretningsrejse eller ren fornøjelse? - Forretning er altid en fornøjelse.
Og du har flere forretninger, end en hund har lopper.
Som min afdøde mand, Ephraim Levi, altid sagde:
"Hvis man må leve fra hånden til munden, må man hellere bruge begge hænder."
- Hvorhen, Dolly? - Yonkers.
For at tage mig af en højst personlig sag for Mr Vandergelder,
den berømte, ugifte halvmillionær.
Gifter du dig med ham?
Nej, Mr Sullivan, hvad i al verden skulle sætte de latterlige griller i mit hoved?
I dit hoved.
Bliv ikke flove. Livet er fuld af hemmeligheder, og jeg sladrer ikke.
Det er et frit land, hun har givet sit samtykke, og jeg gifter mig med hende.
- Nej, du gør ej. - Jo, jeg gør.
- Aldrig i livet. - I morgen. I dag.
Ermengarde er ikke noget for dig. Du kan ikke forsørge hende. Du er kunstner.
Jeg tjener godt.
Man tjener godt ved at sælge noget, som alle har brug for mindst en gang om året.
Man tjener en million ved at producere noget, som alle har brug for hver dag.
I kunstnere producerer intet, som nogen har brug for, nogensinde.
Ermengarde og jeg gifter os lige meget hvad.
Du er et upraktisk, to meter langt kæmpefjols.
- Det er en fornærmelse. - Alle fakta om dig er fornærmelser.
Ermengarde har den rigtige alder, og ingen lov...
Loven skal forhindre forbrydelser. Fornuftige folk forhindrer dumheder.
Det er mig, der vil forhindre dig i at gifte dig med min niece.
Jeg har taget de nødvendige forholdsregler. Mrs Dolly Levi er på vej herover lige nu.
Din ægteskabsmægler?
Hun henter Ermengarde og tager hende med til New York
og beholder hende der, indtil disse dumheder er ovre.
Vi får se.
Du må sidde stille, Mr Vandergelder. Skærer jeg halsen over på dig, er det ikke med vilje.
90% af folk her i verden er fjolser,
og de resterende er i stor fare for at blive det samme.
Nok. Jeg er en travl mand og har ting, der skal gøres.
En barbering er det sidste, jeg kan tænke på.
Jeg gjorde mit bedste.
Jeg har særlig grund til at se så godt ud som muligt i dag.
Er der et eller andet ekstra, du kan gøre?
Noget af det, du gør ved de unge gutter. Gøre mig lidt smartere.
Ansigtsmassage. Lidt duftevand.
Alt, jeg kender til, er 15 cent værd, og det indebærer kun det anstændige.
Hør, du skal ikke sladre om det, men jeg har brug for lidt ekstra i dag,
for jeg skal til New York og besøge en nydelig dame ved navn Miss Irene Molloy.
Dine damebesøg kommer ikke mig ved.
Tøv en kende, Joe.
- Onkel Horace! - Ja, hvad er der?
- Hvad har du gjort ved Ambrose? - Vi havde en stille snak.
Jeg forklarede ham, at han er et fjols.
- Åh, onkel! - Flæbe, flæbe - det er spild af vand.
Jeg har gjort dig en tjeneste. Du vil takke mig, når du er 50.
Men, onkel, jeg elsker ham.
Spar dine tårer til New York, hvor de ikke vil blive bemærket.
Hvis jeg ikke gifter mig med Ambrose, ved jeg, at jeg dør af et knust hjerte.
Har jeg aldrig hørt om. Er du klar til Mrs Levi, når hun kommer?
Gør dig mere klar og bliv på dit værelse, til hun kommer.
Cornelius!
Barnaby!
- Du stampede, Mr Vandergelder? - Ja, jeg stampede.
Er min nieces kufferter på banegården?
Har I mærket dem ordentligt?
Jeg skal til New York angående vigtige forretninger,
og jeg skal marchere i paraden.
- Jeg planlægger at bo på Central Hotel. - Vi har aldrig været her alene.
Jeg forfremmer jer begge. Cornelius, hvor gammel er du?
28, Mr Vandergelder.
Ikke ældre? Det er en fjollet alder. Jeg troede, du var 40.
Nej, jeg er 28.
En mand er intet værd, før han er 40. Indtil da betaler vi ham for at begå fejl.
Jeg forfremmer dig til chefekspedient.
Jamen, hvad er jeg da nu?
Et ubehøvlet fjols. Hvis du opfører dig pænt, forfremmer jeg dig fra fjols til chefekspedient
med lønforhøjelse.
Tak, Mr Vandergelder.
Barnaby, jeg forfremmer dig fra idiotisk lærling til inkompetent ekspedient.
Tak, Mr Vandergelder.
Hvad er der?
Har chefekspedienter en aften fri om ugen?
Er det takken? Du passer butikken som sædvanlig.
Hvis du fortsat beder om aftener fri, vil du pludselig have fri hele ugen.
Ja, Mr Vandergelder.
Når jeg kommer tilbage, vil jeg høre, at I kørte stedet perfekt.
Hvis jeg hører om nogen dumheder, fyrer jeg jer begge to.
Når jeg kommer tilbage, vil der ske nogle forandringer.
- Der kommer en frue i huset. - Jeg er for ung.
Ikke din, idiot. Min. Jeg har tænkt mig at blive gift.
- Gift? - Ja. Nogen indvendinger?
- Nej, men... - Et stort tillykke.
- Også til damen. - Det kommer ikke dig ved.
- Nogen spørgsmål? - Nej, men...
- Men hvad? - Men jeg mener...
- Sig frem. - Hvorfor?
- Hvorfor hvad, for pokker. Sig frem. - Hvorfor gifter du dig?
Lad mig sige dig en ting, sønnike.
Jeg har arbejdet hårdt og er blevet rig og venneløs og ond.
I Amerika er det nogenlunde, så langt man kan drive det.
Det er på tide at gøre noget lidt dumt.
Desuden har jeg brug for en fast husholderske.
Godmorgen, Mr Vandergelder.
Mr Hackl. Mr Tucker.
De herrer.
Godmorgen, Mrs Levi.
Hvor ser du nydelig ud i dag. Du tager pusten fra mig.
Ermengarde græder ovenpå. Tag hende med til New York, men puds hendes næse først.
Hvis bare Irene Molloy kunne se dig nu.
Driv den af et andet sted. Og I to, se at komme tilbage til butikken.
Glem ikke at komme låget på desinficeringsmidlet.
Hvad er der sket med dig på det seneste? Du ser yngre ud dag for dag.
Hvis man spiser ordentligt, behøver man ikke at se gammel ud.
- Det er det klogeste, du har sagt. - Selv, hvis jeg aldrig bliver 40... 35 igen.
35. Du er typen, der holder ud til de 100,
spiser fem måltider om dagen som min onkel Harry, må han hvile i fred.
Lad mig se dine hænder. Jeg kan læse i hænder.
- Jeg bruger dem til at bestille noget med. - Du store! Du godeste!
Jeg kan ikke tro det. Det er en utrolig lang livslinie.
Den fortsætter ud af din hånd. De bliver nødt til at slå dig i hovedet med en kødhammer.
De bliver nødt til at kvæle dig med en sofapude. Du vil begrave os alle.
Du er da rigtigt pyntet i dag, hva'?
Og det er ikke for den lugtende krikkes skyld.
Mit gæt er, at du er på vej et sted hen.
Utroligt, Mrs Levi. Hvordan gør du det?
To og to er fire.
Med et hoved som dit bliver du en rig kvinde en dag.
Det er præcis, hvad jeg har tænkt mig.
Så foreslår jeg, at du gør dit arbejde og henter Ermengarde.
Nu vi taler forretning, Mr Vandergelder,
jeg antager, du helt har opgivet tanken om at blive gift.
Antager du det?
Du kan jo antage det her.
Jeg har stort set besluttet mig for at fri til Irene Molloy.
- Har du? - Ja, det har jeg.
Jeg tager til New York for at tale med hende om det i eftermiddag.
Det er noget nær den bedste nyhed, jeg nogensinde har hørt, Mr Vandergelder.
Det må jeg sige. Herlige nyheder. Er det ikke vidunderligt?
Jeg vrider min hjerne for at komme i tanke om noget, der har gjort mig gladere,
men jeg kan ikke komme på noget, for det her er simpelthen for vidunderligt.
Det er alene din skyld, ved du.
Du gav mig hele den idé om at blive gift med alle dine introduktioner og planer.
En dag vil jeg vågne op, og huset vil være som en tom skal.
Og rodet.
En mand har brug for en til at gå ud med skraldet.
Og Irene Molloy er den rette til at gøre det. Åh, den kære pige.
Jeg synes, det er helt vidunderligt, hvad der kommer til at ske med din husholdning.
Jeg har aldrig brudt mig om tanken om, at alle dine penge
bare lå og flød i stabler i banken, så ubrugte og ubevægelige.
Som min afdøde mand altid sagde:
"Penge skal cirkulere som regnvand."
"De skal strømme ned over folket, blandt snedkere og restauranter,
stable en forretning på benene her, skabe noget morskab der."
Jeg ved, at du og Mrs Vandergelder vil sørge for, at din surttjente formue
begynder at strømme ind og rundt i mange menneskers liv, bare strømme...
Hold op med at sige det.
Jeg kan ikke andet end at ønske jer lykke til
og sige farvel.
Når jeg kommer til New York, beder jeg den anden pige, arvingen, om ikke at vente.
- Hvad sagde du? - Ingenting. Et ord. "Arvingen."
Øjeblik. Er det ikke ret usædvanligt?
Jeg har ikke ledt land og rige rundt for at finde en almindelig pige til dig.
Men nu du er forlovet med Irene Molloy...
Jeg er ikke forlovet.
Jeg kan ikke blive ved med at holde disse fine damer hen, medmindre du mener det.
- Hvem sagde, jeg ikke mener det? - Du spiller et farligt spil.
Det hedder "at manipulere med en kvindes følelser".
Den eneste måde at redde dig fra den anklage
er ved at blive gift snart.
- Bare rolig. - Det er jeg.
Jeg møder dig foran Irene Molloys hattebutik klokken 14.30.
- Det behøver du ikke. Du har gjort dit. - Jeg vil ikke gå glip af det.
Jeg vil være der for at sikre mig, at intet går galt.
Bare bring Ermengarde til New York, eller jeg kræver mit honorar tilbage.
- Nu vi taler om penge... - Hvor meget?
Jeg glemte mine penge i min håndtaske, som jeg sendte til rens.
20! Åh, Gud velsigne dig, og bryd nu ikke dit smukke hoved med noget.
Tænk blot på den dejlige Irene Molloy.
Hvis han havde smag, ville han få skodderne malet grønne.
Skovgrønne skodder.
Hurtigt! Vi løber væk.
- Løber væk? - Skynd dig, inden toget kommer!
- Toget? - Til New York for at blive gift.
- Vi stikker af og gifter os. - Stikke af? Det er frygtelige ord.
Sikke en romantisk scene.
Mrs Levi, forklar det venligst til Ambrose. Jeg vil giftes, men ikke stikke af.
- Det vedkommer ikke Mrs Levi. - Alt vedkommer Dolly Levi.
- Jeg ved, hvorfor du er her. - For at hjælpe. Kærlighed behøver hjælp.
- Lyt til mig. - Vi har ikke tid til det.
Kan vi kravle ind? Det trækker i mine trusser.
Sådan stikker man ikke af.
Hvis I følger mit råd, vil han ikke blot lade jer blive gift, han vil danse til jeres bryllup.
Og endda ikke alene. Mr Kemper, kan du danse?
- Jeg er kunstner, Mrs Levi. Jeg maler. - Ingen problemer.
- "Danselektioner for malere" - Nu skal I høre, hvad vi gør.
Jeg tager dig med til New York.
Du bliver i nærheden og inviterer hende ud at spise på Harmonia Gardens.
Der er en mand, Rudolph Reisenweber. Han kender mig godt.
Vi melder jer til polkakonkurrencen.
Præmien er en guldpokal og nogle penge, og I vinder den.
- Alle de pokaler, vi vandt, min mand og jeg. - Øjeblik.
Jeg er overrasket over, at du har bekendtskaber på sådanne steder.
Ikke bekendtskaber, Ermengarde. Venner. Gode venner fra gamle dage.
Min afdøde mand, Ephraim Levi, troede på livet, lige meget hvor man fandt det,
hvor end der var mennesker, alle slags mennesker.
Og hver fredag aften, selv da det var dårlige tider,
hver fredag aften, på slaget,
ned ad trinene til Harmonia Gardens kom vi, Ephraim og jeg.
Ikke bekendtskaber, Ermengarde. Venner.
Men du foreslår, at vi...
Vil I vise Horace, om I mener det eller ej?
Så tag på Harmonia Gardens og sig, at Mrs Levi har sendt jer.
Sig til Rudolph, at Dolly er tilbage.
Og jeg vil gerne have et bord til to og kylling klokken 20.00.
Mr Vandergelder vil lære af jeres sejr, og alt vil gå godt.
Men hvordan, Mrs Levi?
Hvordan?
28 år gammel, og jeg har stadig ikke en eneste aften fri.
Hvornår skal jeg leve livet?
Barnaby, hvor mange penge har du?
Som du kan få fat i.
- Omkring tre dollars. Hvorfor? - Vi to skal til New York.
Det kan vi ikke. Lukke butikken?
Vi er nødt til det, for nogle dåser med rådden kyllingemos eksploderer snart.
Hvordan ved du det?
Fordi jeg tænder lys under dem.
De vil stinke så meget, at kunderne ikke kommer herind i 24 timer.
Det vil give os en aften fri. Vi tager til New York, og vi skal leve livet.
Vi får os et godt måltid, kommer i fare, bliver næsten arresteret.
Og vi bruger alle vores penge.
Og vi kommer ikke tilbage til Yonkers, før vi begge har kysset en pige.
Cornelius, det kan du ikke. Du kender ingen piger.
Jeg er 28. Jeg må jo starte et sted.
Jeg er kun 19½. Det haster ikke så meget med mig.
Må jeg komme med et forslag, de herrer?
- Jeg kunne ikke undgå at høre jeres samtale. - Vi bliver fyret.
- Det var bare snak. - Mr Hackl, Mr Tucker,
der er intet, der gør mig mere glad end tanken om to fine, unge mænd,
der nyder to skønne damers selskab.
- Hvilke damer? Hvor? - I New York, Mr Hackl,
og I er, hvis jeg hørte rigtigt, som skabt for hinanden.
Der er denne her hatteforretning, drevet af en charmerende kvinde.
- "Irene Molloy"? - Og hendes attraktive assistent, Minnie Fay.
Nu I har adressen, har jeg kun et at sige.
Klokken 14.00 er det ideelle tidspunkt for venskabelig konversation.
Absolut ikke senere end 14.30.
Og hvis I nogensinde siger, det var mit forslag,
vil jeg udlevere jer begge som de forfærdelige løgnere, I er.
- En hatteforretning. - Kvinder, der arbejder.
- Eventyr, Barnaby. - Jeg er bange.
- Leve livet, Barnaby. - Jeg er bange.
- Tager du med, Barnaby? - Ja!
Broadway! Højbaner! Den udstoppede hval på Barnums museum!
Udstoppet hval! Orv!
Kvinder, der arbejder! Orv!
Der er fri bane. Tænder du dem alle sammen?
Pas på! Den nederste række er svulmet op. De er lige ved at sprænge.
- Sikke en stank! - Lad os klæde os på, Barnaby.
Vi skal til New York!
Ermengarde, smil. Ingen mand ønsker en lille tåbe.
Ambrose, drej rundt og lad mig se.
Mr Hackl, Mr Tucker, glem ikke Irene og Minnie,
bare glem, at I har hørt det fra mig.
Alle om bord!
Bliv nu færdig med den, Minnie. Mændene kigger på os af de forkerte grunde.
- En banan om dagen holder lægen væk. - Et æble om dagen.
Glider læger i æbleskræller?
- Hvordan går det? - At have det bedre ville være uanstændigt.
- Du er vel nok i godt humør i dag. - Det kan du tro.
Ikke at det vedkommer mig... men er det fordi...?
Levn din frokost, men gør dine sætninger færdige.
Jamen, gør du det virkelig?
Om jeg gifter mig med Horace Vandergelder?
Jeg vil overveje det nøje, hvis han spørger mig.
Jeg vil hellere dø på pinebænken end spørge dig om noget så personligt,
men hvorfor?
Fordi han er rig. Han kan redde mig fra hatteindustrien. Jeg hader hatte.
- Hader hatte? - Godaften, betjent Gogarty.
Goddag, Miss Molloy.
Minnie, hvorfor er alle de tiltalende mænd i New York gift?
Åh, som du dog snakker! Påstå, at du ikke kan lide hatte.
Jeg hader også kvinderne, der køber dem.
- Det mener du ikke. - Jo, jeg gør.
Alle kvindelige hattemagere mistænkes for at være ondskabsfulde.
Alle de rige enker kommer kun for at glo og spadsere.
Åh, hvor vover de!
Hvis de var overbevist, ville de aldrig komme i butikken igen.
- Godt det samme. Hvem har brug for dem? - Det har vi desværre.
Går jeg ud og spiser? Nej, det ville skade forretningen.
Går jeg til bal, i teateret eller i operaen?
Nej, det ville skade forretningen.
De eneste mænd, jeg møder, er fjerforhandlere, som sælger mig ting.
Jeg er træt af at blive mistænkt for at være en ondskabsfuld kvinde
uden at kunne være det.
Hvorfor oplever alle andre end mig en masse?
Fordi jeg ikke har noget gåpåmod.
Enten gifter jeg mig med Mr Vandergelder, eller også brænder jeg butikken
og bryder ud som en brandbil og finder mig lidt spænding.
De ting, du siger i dag. De er skrækkelige.
Ja, er de ikke? Og jeg nyder hvert et ord.
Hvad er det? Endnu en returnering fra Miss Mortimer?
Hun vil have kirsebær og fjer. For at fange en beundrer, formoder jeg.
Det ville klæde hende bedre med et stort slør.
Jeg fortalte hende, at sløjfer ned ad ryggen ville fange en herres blik.
Men hun ville ikke høre tale.
Lav en ny hat til Miss Mortimer. Jeg tager selv den her på.
- Men det kan du ikke. - Hvorfor ikke?
Fordi den er provokerende. Derfor.
Måske har jeg lyst til at være "provokerende" i dag.
Du elsker ikke Horace Vandergelder, vel?
- Selvfølgelig elsker jeg ham ikke. - Hvordan kan du så...?
Se. Der er to mænd, der stirrer på butikken.
Er de ikke dejlige?
- Du tror da ikke...? - Jeg tror, de har tænkt sig at komme herind.
- Hvad skal vi gøre? - Flirte med dem, selvfølgelig.
- Du kan få den lave. - Du er forfærdelig.
Varmer dem op og efterlader dem kolde. Det er god øvelse til det gifte liv.
- Lad os smukkesere os lidt. - Hvis du siger "vamp", skriger jeg.
Jeg må sige, jeg synes om den høje.
- Eventyr, Barnaby. - Vi kan stadig nå toget tilbage til Yonkers.
- Jeg føler mig svimmel. - Eller se den udstoppede hval på museet.
Kvinder, Barnaby.
Udstoppede kvinder.
Der er ingen her. Vi kan gå igen.
Jeg ville fortryde det for evigt.
Er du sikker på, det her er et eventyr?
Du behøver ikke spørge. Du ved det, når du oplever et.
- Hvor mange penge har vi tilbage? - 40 cent til toget,
30 cent til aftensmad og 20 cent til at se hvalen.
Vi lader, som om vi er rige. Så behøver vi ikke bruge nogen penge overhovedet.
Vi siger, Mrs Levi har sendt os.
Nej, det måtte vi aldrig sige.
Vi er to mænd i byen for at kigge på hatte til damer.
Hvilke damer?
"Goddag, frue. Dejligt vejr, vi har os."
"Hvordan går det, frue? Hvordan går det med hattene?"
"En fornøjelse at hilse på Dem. Skønt sted, De har her."
Goddag, de herrer.
- Cornelius Hackl her. - Barnaby Tucker her.
Irene Molloy her.
Det glæder mig at møde jer. Er der noget, jeg kan gøre for jer?
Vi er to damer i byen for at kigge på hatte til Molloy...
Vi er hatte, ser du, og tænkte, at vi kunne købe en dame eller to til Molloy med...
Vi vil købe en hat. Altså til en dame, naturligvis.
Og alle sagde, vi skulle besøge Miss Molloy, fordi hun er så smuk.
Jeg mener... hendes hatte er så smukke.
Hvilken slags hat kunne Mrs Hackl tænke sig?
Åh, nej, Miss Molloy, der er ingen Mrs Hackl.
Jo, der er. Din mor.
Det var ikke det, hun mente.
- Gjorde du, Miss Molloy? - Din veninde,
kunne hun ikke selv komme ind en dag og vælge hatten?
Umuligt. Der er ingen veninde.
Men jeg syntes, du sagde, du kom for at vælge...
Det er Barnabys veninde.
Men hun bor i Yonkers. Hun bad os købe noget fornuftigt.
- Til under en dollar. - Vær nu ikke dum, Barnaby.
Penge betyder intet for os. Overhovedet.
Det her er min assistent, Miss Minnie Fay.
Goddag, frue.
Undskyld mig, Mr Tucker, sagde du Yonkers?
Ja, frue, vi er fra Yonkers.
Tænk, er I?
Ja. Og tillad mig at sige, at du burde se Yonkers.
Måske kunne du og din mandlige ven her i New York tænke jer at se den.
Det siges, det er den smukkeste by i verden.
- Det siges. - Det har jeg hørt.
Men jeg har ingen mandlig ven her i New York.
Barnaby, hun har ingen mandlig ven.
Det var ærgerligt. Hvis du nu havde fri en søndag...
Du er katolik, ikke? Bare rolig. Jeg er villig til at konvertere.
Hvis du har tid i nærmeste fremtid, vil jeg...
altså, vi vil gerne vise jer Yonkers fra den ene ende til den anden.
Den er meget historisk.
Jeg kommer måske, før du forventer det.
Jeg har en ven i Yonkers. Måske kender I ham.
Det virker altid så fjollet at spørge om sådan noget, ikke?
Hvorfor skulle I kende ham? Det er en Mr Vandergelder.
- Horace Vandergelder? - Fra Vandergelders halm og foder?
- Ja, kender I ham? - Åh, nej! Nej!
Han kommer og besøger mig her til eftermiddag.
- Kommer her? - Her til eftermiddag?
Cornelius, se.
Pas på!
- Undskyld os. - Hvad laver I?
- Vi forklarer senere. Bare hjælp os. - Kom ud derfra.
Vi er uskyldige.
Jeg insisterer på, at I begge...
Mr Vandergelder, hvor rart at se dig.
- Dolly Levi, sikke en overraskelse. - Irene, min kære, hvor ser du godt ud.
- Du må være forelsket. - Goddag, Miss Molloy.
En fornøjelse, at du er i New York.
Ja, Yonkers ligger øde hen i dag.
Vi tænkte, vi ville komme et smut forbi.
- Medmindre det er ubelejligt? - Hvad i alverden fik dig til at tro det?
Mr Vandergelder syntes, han så to kunder herinde. To mænd?
Mænd? I en hatteforretning for kvinder?
Lad os gå ind i arbejdsværelset. Jeg glæder mig til, du skal se det.
- Jeg har set det. - Men jeg har brug for dit råd.
Hele byen burde høre det og blive rige.
Råd er billige. Det er indpakkede ting, der tæller.
- Det kan ikke siges bedre. - Tak, Mr Vandergelder.
Chokoladeovertrukne peanuts. Uden skaller. Den dyre slags.
Lad os åbne dem i arbejdsværelset.
Jeg er kommet, fordi jeg har et anliggende at tale med dig om,
så snart Mrs Levi siger farvel.
Tag jer ikke af mig. Jeg snuser bare rundt.
Anliggende? Har det med din forretning at gøre?
- Nej, ikke helt. - En ny hatteforretning i Yonkers?
Jeg har hørt, det er en smuk by og meget historisk ifølge...
Hvem har fortalt dig om Yonkers, om jeg må spørge?
Ingen. En ven.
Hvilken ven?
Ser du, han...
Han?
Ja... han...
- Hans navn, Miss Molloy? - Hvad?
Hans navn.
Jeg tror, det var... er... Mr Cornelius Hackl fra Yonkers.
- Cornelius Hackl? - Ja. Kender du ham?
- Han er min chefekspedient. - Er han?
Han har arbejdet for mig i ti år. Hvor kender du ham fra?
- Et tilfældigt møde, formoder jeg. - Ja, helt tilfældigt.
Cornelius Hackl har ingen ret til tilfældige møder.
Det ligner dig slet ikke.
Sandheden kan lige så godt komme frem.
Din chefekspedient er bedre kendt, end du tror.
Han kommer her hele tiden. Han er meget vellidt. Alle kender Cornelius Hackl.
Han arbejder hele dagen og går i seng i klidrummet klokken 21.00.
- Det tror du, men sådan er det ikke. - Du tager fejl.
Du har din næse så langt begravet i dine konti, at du ikke ved, hvad der foregår.
Om dagen er Cornelius Hackl din trofaste ekspedient,
men om aftenen lever han et dobbeltliv.
Hvor han går... Han går i operaen.
På de bedste restauranter, kommer i alle de fineste hjem.
Han er på Harmonia Gardens tre gange om ugen.
Han er den sjoveste, frækkeste, mest tiltalende mand i New York City.
Han er den berømte Cornelius Hackl.
Det kan ikke være den samme. Jeg ville fyre ham, hvis han tog til New York.
Hvem trak Jenny Linds vogn gennem gaderne?
Hvem klædte sig ud som tjener og tabte en østers lige ned i...
- Jeg kan ikke sige det. - Sig det.
- Nej, men det var Cornelius Hackl. - Hvor har han pengene fra?
- Han er rig. - Jeg har hans penge i mit gamle pengeskab.
Han har 145,36 dollars.
Han kommer fra Hackl-slægten. De byggede Raritan Canal.
- Hvorfor så arbejde for mig? - Tja...
Jeg vil ikke høre det. Jeg har hovedpine. Det er ikke den samme.
Han sover i mit klidrum. Jeg har lige gjort ham til chefekspedient.
Hvis du var fornuftig, gjorde du ham til partner. Irene, du virker ret betaget af ham.
- Jeg har kun mødt ham en gang. - Overvej nu ikke at gifte dig med ham.
- Søde, hvad mener du? - Han knuser hjerter som valnødder.
- Hvem? - Cornelius Hackl.
Hvor længe har han besøgt dig?
Hvis jeg nu siger, han ikke har besøgt mig?
- Undskyld mig. - Ikke nu, Minnie.
Hold op med at synge.
- Der er en mand. - Det er ikke sjovt.
Og vi vil ikke forstyrres. Gå ind i arbejdsværelset med det samme.
- Stakkels pige, udmattet af overarbejde. - Hvis der er en mand derinde, får vi ham ud.
- Hvem du end er, så kom herud. - Er du klar over, hvad du siger?
- Det er jeg bestemt. - Lige et øjeblik.
Før du siger noget, du måske fortryder,
tillad mig.
Hold afstand.
Der ser du. Al den snak om, at den kære pige skjuler en mand derinde.
Jeg tror, vi blot glemmer, du nævnte det.
For der er ingen derinde.
Prosit.
Der er en mand derinde.
- Jeg ser. - Der er faktisk også en forklaring.
Indtil videre skal jeg vist blot takke for besøget og sige farvel.
- En til? - En til.
Du godeste, det vrimler jo med mænd. Irene, kære, tillykke.
Miss Molloy, jeg skal ikke ulejlige dig igen. Og vice versa, håber jeg.
Horace, hvor skal du hen?
Marchere i paraden i 14. gade med folk, jeg kan stole på.
700 mænd.
Nu.
- Har du mødt Miss Minnie Fay? - Ud herfra, eller jeg tilkalder betjent Gogarty.
Irene, det er ikke sjovt i fængslet.
Tal ikke i munden på hinanden.
Bare fordi du er rig, betyder det ikke, at du ikke skal gøre det godt igen.
- Vi vil gøre hvad som helst. - Mød Cornelius Hackl.
- Vi har mødt hinanden. - Fængsel er udelukket.
- Cornelius, forklar hende det. - Jeg hedder Cornelius Hackl.
- Det virker... - Den eneste måde at gøre det godt igen...
Irene, tilkald politiet. Du kan få sendt dem bag lås og slå i årevis for det her.
Men spis middag med dem først som bevis på, at du forsøgte med en fredelig løsning.
Middag først, fængsel på livstid bagefter.
Det bliver en skøn aften. Hvem ved, hvad der sker, før du sender dem i fængsel?
- Mr Hackl? - Det var som syv søren.
- Det var det, vi hele tiden havde tænkt os. - Vi har været respektable i årevis.
Nu vi har vanæret os selv, kan vi lige så godt få det bedste ud af det.
Det er det eneste fornuftige at gøre.
- Der ligger en kagebutik ved stationen. - Kagebutik? Under ingen omstændigheder.
Vi vil spise en fin middag på et velanset sted.
Og jeg kender lige stedet. Harmonia Gardens på 14. gade.
Din yndlingsrestaurant.
Den bedste mad og et dejligt orkester. Og polkakonkurrence i aften.
- Dans! - Rudolph vil give jer det bedste bord.
- Det kan vi ikke. - Det lyder vidunderligt.
Vi lukker butikken og tager hele eftermiddagen fri.
Vi kan ikke...
Misforstå mig nu ikke, det er ikke pengene. Det er...
- Hvad, Mr Hackl? - Det er dansen. Jeg kan ikke danse.
Og de afholder konkurrencer på Harmonia... hvad den nu hedder.
Jeg ved ikke, hvordan man gør. Det ville tage uger, måneder, år at lære.
"Mrs Dolly Levi. 28 år gamle chefekspedienter undervises i at d..."
Læg en arm her og en arm der.
Jeg har ingen rytmisk sans.
Ingen rytmisk sans er hovedkravet for at kunne lære det via Levi-metoden.
Giv mig fem minutter. Jeg får dig til at danse i gaderne.
Vi starter med lektion syv: drejningen i vals.
Det er helt og aldeles vidunderligt, Mr Hackl.
Når jeg tænker på de heldige kvinder, der vil få det himmelsk i dine arme!
Lad os gå tilbage til lektion et, ikke?
Læg din hånd på hendes talje...
og stå
med hendes højre hånd i din venstre hånd.
Og...
Og... en, to, tre.
Nej. Denne her.
Se! Jeg danser!
- Jeg dansede. - Selvfølgelig gjorde du det, Mr Hackl.
Se! Jeg danser!
Kom her.
Jeg tror, jeg ville kalde det atletisk.
Det er vidunderligt.
Se, alle sammen! Jeg, Cornelius Hackl, charmøren, jeg danser!
Så er det dig, Mr Tucker.
Ikke endnu, Mr Tucker.
- Se! Han danser! - Han holder vist igen.
Lige meget hvad, Mr Tucker, så træk vejret.
Cornelius tager os med til paraden. Alle vil marchere.
- Kom, Mrs Levi. - Dolly, verden er fuld af skønne ting.
Skynd jer, inden paraden passerer.
Ja, jeg vil.
Inden paraden passerer.
Ephraim, giv slip.
Der er gået lang nok tid, Ephraim.
Hver aften har jeg, præcis som du kunne lide det, lukket katten ud, lavet en romtoddy
og bedt en bøn, inden jeg gik i seng, takket Gud for, at jeg var uafhængig.
At ingen andens liv var indblandet i mit.
Men på det seneste, Ephraim,
har jeg indset, at...
i lang tid har jeg ikke grædt en tåre.
Eller i et eneste øjeblik været...
afsindigt lykkelig.
Horace Vandergelder siger altid, at verden er fuld af fjolser.
Og på en måde har han ret, ikke? Jeg mener ham selv, Cornelius, Irene, mig...
Men på et tidspunkt må man beslutte, om man vil være et fjols blandt fjolser
eller et fjols, der er alene.
Jeg har truffet den beslutning, Ephraim,
men jeg ville have det meget bedre, hvis du kunne give mig et tegn,
hvilket som helst tegn på, at du bifalder det.
Jeg tager tilbage, Ephraim.
Jeg har besluttet at melde mig ind i menneskeracen igen.
Og, Ephraim, du skal give mig væk.
Before the parade passes by
Gussie Granger?
Hvad laver du her?
Tjener en ærlig dollar, hvilket er mere, end jeg har tjent på legitim vis i to år.
Stakkels dig. Men kødpakkernes vogn?
Hør, hvis der var flere penge i det, ville jeg spille en af grisene.
Jeg kom for at være alene.
Jeg skylder dig en undskyldning, og jeg ville ikke vente et sekund længere.
Du skylder mig honoraret for at få mig involveret med den samler af mandehatte.
Ja, Irene, hun var en skuffelse, den kære pige.
Men konfekturehandleren gav mig alle pengene tilbage for mine peanuts.
Desværre refunderer jeg aldrig selv kontanter.
Men da jeg er en kvinde, der tror på at give den vare, der er betalt for,
- har jeg arrangeret noget andet for dig. - Lad mig gøre det helt tydeligt.
Du er afskediget som min ægteskabsmægler. Jeg har ikke brug for en.
Fra nu af er du bare en kvinde som alle andre.
- Er jeg? - Og jeg er bare en mand som alle andre,
og som alle andre vil jeg gøre mit til at undgå de introduktioner, du er specialiseret i.
Jeg forstår, hvordan du har det, og jeg er her i dag, marcherende ved din side,
for at forsikre dig om, at du ikke får brug for min tjeneste efter middagen i aften.
- Middagen? - 19.30 på Harmonia Gardens.
Det hele er arrangeret. Privat rum. Hun vil vente dig.
Hvem? Hvem vil vente mig?
Den meget rige, meget smukke dame, jeg fortalte om i Yonkers i morges.
Arvingen til en formue, kan du huske det?
Jeg er ikke interesseret. Hvad hedder hun?
Ernestina.
Jeg er ikke interesseret. Hvad er hendes efternavn?
Simpelt... Ernestina Simple.
Kan hun lave mad?
Jeg har helt ærligt aldrig forstået, hvorfor en pige, der har råd til tjenere,
skulle lave sin egen mad på et komfur af rent guld.
- Jeg er ikke interesseret i fjolser. - Det er jeg heller ikke. Farvel.
Glem det ikke. 19.30, Harmonia Gardens. Lej en smoking. Hun er kræsen.
Dolly Levi, du er en fandens irriterende kvinde.
Jamen dog, Horace Vandergelder, det er det sødeste, du nogensinde har sagt til mig.
PAUSE
Er du sikker på, de bare skifter tøj?
- Bare rolig, de skal nok komme. - Jeg klæder mig på på under tre minutter.
- Kvinder har mere på. - Har de?
Indenunder.
Måske skulle vi forsvinde, mens vi kan.
- Aldrig. - Vi har set det hele.
Paraden, frihedsgudinden, den udstoppede hval på Barnums museum.
- Jeg ville dø lykkelig nu. - Det er det værd, lige meget hvad der sker.
Det værste, der kan ske, er, at vi ryger i fængsel.
Men så længe vi lever, vil vi aldrig glemme
den aften, vi tog Irene Molloy og Minnie Fay ud at spise på Harmonia Gardens
- for under en dollar. - Cornelius, vågn op.
Og der er en til grund til, at vi ikke kan tage hjem.
En til ting, vi skulle gøre, inden vi forvandler os til et par Vandergeldere.
Du tænker ikke på at kysse Miss Molloy?
- Måske. - Hun vil skrige.
Du ved ingenting om kvinder.
- Kun, at vi ikke har råd til dem. - Du burde vide, at alle på nær os...
går rundt og kysser hele tiden.
Gør de?
Ja.
Det har jeg ofte undret mig over.
- Smil, Barnaby. - Jeg smiler.
- Se rig og munter og charmerende ud. - Jeg ser munter og charmerende ud.
Hej.
Så er vi her.
Rart at se dig, Miss Molloy.
Ingen efternavne. Efter alt, vi har været igennem i dag, kan I kalde os Irene og Minnie.
- Tæller det, Cornelius? - Det tror jeg ikke.
Tæller?
Ser du, vi talte, mens vi ventede.
Jeg har hørt, at rige mennesker altid tæller deres penge.
Jeg er sulten. Skal vi ikke gå herind og få nogle hors d'oeuvres først?
- Nej, nej, nej. - Det er meget fint.
- Det ville ødelægge vores appetit. - Vi kan også få en aperitif.
Det er udelukket. Barnaby og jeg går ikke ind for den slags.
- Men det gør alle de mennesker. - Jamen, de ved simpelthen ikke, at...
aperitiffer ikke længere anses for at være elegant.
- Gør de ikke? - Det har de ikke været i årevis.
I så fald er det Harmonia Gardens og middag. Lad os få fat i en vogn.
- Vogn? - Jeg har altid ønsket at køre med vogn.
- Åh, der er en. - Nej, det kan vi ikke.
Jeg mener, det er ikke pengene.
Det er bare sådan, at rigtigt elegante mennesker ikke tager en vogn mere.
- Vogne er passé. - Alle kører med sporvogn.
Jamen, så lad os da tage sporvognen.
Jeg har været elegant hele mit liv uden at vide det.
Men hvis man ønsker at være virkelig elegant...
Åh, det gør vi.
Så går man.
Må jeg have lov.
Godaften.
Ret dig op. Gå oprejst.
Rart at se jer.
Intet udtryk. Lad maden smile.
Hvordan har I det i aften?
Charmerende, charmerende.
Du der!
Kom herop med det samme.
Ja, dig.
Hvor vover du at lade mig stå her så længe?
Så snart Mr Vandergelder ankommer, får I jeres bord, Miss Simple.
- Hør her, tjener. - Mit navn er Rudolph Reisenweber.
Og hvorfor kan jeg ikke vente ved bordet, om jeg må spørge?
Beklager. Harmonia Gardens anser det for upassende, en dame alene.
- Jeg kan måske tage dit sjal. - Rør mig ikke.
Hvor?
- Hvis du vil have mig undskyldt. - Absolut ikke.
Ja? Hvad kan jeg gøre for jer?
Hvordan går det, Adolf? Hvordan har min gamle ven det?
- Jeg er Rudolph. - Åh, selvfølgelig.
Vi vil gerne have lidt at spise.
I hvilket navn står reservationen?
- Reservationen? - Jeg er bange for, at vi ikke har plads.
- Kom, lad os gå. - Ved du, hvem han er?
Det er Cornelius Hackl. Den berømte Cornelius Hackl.
- Fortæl ham om Rockefeller-familien. - Rockefeller? Jeg ser.
Jeg kender et lille sted oppe ad gaden.
Jeg tror, jeg har noget. Ja, det tror jeg. Følg med, hvis I vil.
Rum nummer to.
Det er det sidste. Meget privat.
Meget eksklusivt.
- Meget fint. - Sig end ikke et ord mere.
Og meget dyrt.
Det var det ord.
- Hvor smukt. - Hvor elegant.
Hvor meget?
Jeg syntes, du sagde, alle kendte dig.
Åh, bare rolig. Det gør de efter i aften.
Gør hun? Jeg kan ikke tro det.
Klokken 20.00, et bord til to og en kylling.
Mrs Dolly Levi kommer her efter så lang tids fravær.
- Det er for godt til at være sandt. - Det er beskeden, hun bad mig give dig.
Hvem er de folk?
De ser sandfærdige ud.
Hvis du opfører dig som en skræmt kanin hele aftenen, skal jeg måske bestille salat.
Hvordan kan du være så modig? Det er uretfærdigt.
Bare prøv at huske på Mrs Levis råd.
Jeg ville bare giftes, ikke optræde offentligt.
- Der er ingen, der kender os her. - Ambrose, er du sikker?
Kæreste, har jeg nogensinde taget fejl?
Sir?
- Navnet er Vandergelder. - Ja, Mr Vandergelder.
Der er en Miss Ernestina Simple, der antageligt venter.
Lige der, Mr Vandergelder.
Nej, du forstod mig vist ikke...
Jo, udmærket. Mr Vandergelder er her, Miss Simple.
Ja, det kan jeg se.
- Godaften, Miss Simple. - Det håber jeg, Mr Vandergelder.
- Okay, min gode mand. - Fritz, privatrum nummer et.
- Følg venligst med. - Du kan tage min arm.
Medmindre du lider af en hovedforkølelse, så tag venligst hatten af.
Jeg har en vigtig bekendtgørelse.
Efter mange års fravær vil Harmonia Gardens i aften få besøg af...
damen med det gladeste smil, det varmeste hjerte
og den største appetit i New York.
Det er Dolly.
Det er min ordre som overtjener på Harmonia Gardens
og som jeres øverstbefalende,
at i aften af alle aftener skal vores lynhurtige betjening være dobbelt så lynende.
Ellers!
Tjener, skriv det ned. Forloren skildpaddesuppe, stegt fasan under glas.
- Fasan? - Det samme og noget champagne.
- Champagne? - Hvad ønsker du, sir?
Seks måneder mindre for god opførsel.
Hvad mener du med, "det ikke er sæson for østers"?
Alle kan få østers i sæsonen. Jeg vil have dem uden for sæsonen.
De har ikke nogen, Miss Simple.
Så bed dem om at gå ud at grave efter nogle.
- Hej igen. - Her er vi.
- Vi troede, der var sket noget. - Bare rolig. Det gør der snart.
Jeg har det så godt med alting,
med hele denne her dag,
at jeg vil være en ærlig mand og fortælle sandheden.
Jeg havde glemt de mærkelige ting, der sker med mænd, når de drikker.
Hvis jeg fortæller sandheden, vil du så lade mig lægge armen rundt om dig?
Du almægtige! Det må du, selv om du lyver over for mig.
Jeg har aldrig rørt en kvinde før.
Det har du stadig ikke. Det er mit korset.
- Du er et vidunderligt menneske. - Tak.
Og derfor vil jeg fortælle dig sandheden.
Hvis du får det bedre af det.
Det er alle de smarte ting, Mrs Levi sagde om mig.
Åh, ja.
Jamen, de passer ikke.
Virkelig?
Jeg er ikke rig.
Ikke rig?
Jeg er ingen af de ting, Mrs Levi sagde, jeg var.
Og det er Barnaby heller ikke. Vi er ikke charmører, vi kender ingen.
Vi er aldrig i New York. Vi laver aldrig noget...
ud over at arbejde for Mr Vandergelder hele dagen og gøre forretningen ren om aftenen.
Og vi ville så gerne have en enkelt dags eventyr,
hvor vi tog væk fra Yonkers og fortalte en masse løgne.
Se os engang.
Et par ludfattige svindlere.
Men det har jeg hele tiden vidst.
Har du?
Hvorfor skulle I ellers gemme jer i mit skab og under mit bord?
Og få os til at trave New York tyndt?
I er de sødeste damer, en mand nogensinde er kommet i fængsel for.
Fængsel?
Vi har ikke penge til at betale for middagen.
Selvfølgelig ikke. Minnie, vis de to charmører, hvad jeg har i min taske.
Sikke en fornøjelse at vide at salget af alle de dumme hatte...
kan betale for en aften så dejlig som denne.
Jeg kan ikke lade være.
Nej, Minnie, min hvide håndtaske, ikke den der.
- Min hvide håndtaske. - Da vi skiftede til selskabstøj.
Kun mine kørselspenge... lidt småpenge til hestevognen.
Vil du bede om regningen nu, sir?
Tag den væk, min gode mand. Bring os en flaske champagne mere.
- Hvad laver du? - Klokken er 20.00. Jeg er nødt til at gå.
Du har ikke spist færdig, Miss Simple.
Hvis jeg fik mad som det her hver aften, ville jeg være fallit i løbet af et år.
Jeg foreslår, at du får tjeneren til at komme det i en pose til dine heste og grise.
Jeg har ikke grise, Miss Simple, jeg har høns,
og jeg fik dem ikke ved at være ekstravagant.
Jeg kan ikke se pointen med denne banale diskussion,
eller med at jeg bliver her længere.
Det står ret klart for mig, at du er, tilgiv mig udtrykket,
komplet upassende.
Ikke desto mindre vil jeg aldrig nævne denne uheldige aften for Mrs Levi.
Og jeg foreslår, du gør det samme, når hun kommer herhen.
Øjeblik. Sagde du "kommer herhen"?
Hun planlagde at støde til klokken 20.00. Du kan sige, jeg gik på grund af mavepine.
Det er ikke helt løgn.
Farvel.
Enhver mand, der tager til en storby, fortjener det, der sker ham.
- Så er han din, min egen. - Godt. Mr Cassidy?
- Ja, Mrs Levi? - Det er i orden. Du kan godt lukke mig ud nu.
- Mr Reisenweber, kom. Hurtigt! - Hvor tit har jeg bedt dig om ikke at råbe?
- Det er hende. Hun er udenfor. - Mener du...?
- Hvad foregår der? - Er du sikker?
Jeg kender den stemme. Jeg hørte hende. I en smuk vogn med to heste.
- Det er hende. Hun er her. - Hvem er her?
En dame. Du kender hende ikke. Mrs Levi.
- Er det sandt? - Ja, det er Dolly. Bed mændene være klar.
- Så du hende? - I en lang vogn trukket af fire heste.
Det er som i gamle dage.
Reisenweber. Rudolph!
Rudy!
Hun er her.
Se, hvem der er her.
Dolly
Hej, Louis.
Dolly
Tak, Louis.
Dolly
Kan det ses?
Dolly
En gang til!
- Kender vi hinanden? - Alt for godt.
Åh, det er dig, Mrs Levi.
Ja.
Jamen, tænk...?
Synes du, at du har figuren til det antræk?
Det må andre vurdere, Mr Vandergelder.
Jeg købte det af en ven, da jeg ikke er en rig dame...
som ikke har bedre at give sig til end dandere den med syersker.
Hvilket minder mig om. Hvor er Miss Simple?
Hun var nødt til...
En syg ven havde brug for hende. Hun var nødt til at gå.
Sådan er Ernestina. Tænker altid på andre mennesker.
Så må du nøjes med mig indtil videre. Rudolph?
Min kære Mrs Levi, jeg har gemt det allerbedste bord til dig.
- Hvor har jeg savnet dig. - Denne vej.
- Kom med. - Jeg har spist.
Du bliver kørt over af en tjener, hvis du bliver stående. Hej. Godaften.
Hej. Hvordan går det? Hej, rart at se jer.
- Du kender for mange folk. - Komplet fremmede.
- Hvorfor hilser du så? - Det føles godt at have så mange venner.
- Nå, men så hils fra mig også. - Det har jeg gjort.
- Dejligt, Rudolph. Perfekt. - Hvad laver vi hernede?
Der er nogen i dansekonkurrencen, jeg vil se.
- Jeg interesserer mig ikke for dans. - Rudy, det er Mr Vandergelder fra Yonkers.
Faktisk Yonkers' mest indflydelsesrige borger.
Og Mr Vandergelder insisterer på at købe den bedste middag, I har, serveret prompte.
- Det har jeg aldrig sagt. - Jeg holder den slanke linie.
- Hvad er allerede klar? - Du bestilte kylling...
Ikke kylling. Ikke efter alt det, jeg har været igennem i dag.
- Godt. Aflys kyllingen. - Og server kalkun.
Fortæl mig nu om dig og Ernestina.
Var det kort, men godt?
Tror du I...? Gik det godt?
Du har for vane at stille meget personlige spørgsmål.
Hvis du tænker på ægteskab, kan du lige så godt lære...
at du må lade kvinder være kvinder. Sig mig, kunne du lide hende? Kunne hun lide dig?
Altid stikker du næsen i andre folks sager.
Enhver, der boede sammen med dig, ville blive nervøs som en kat.
- Hvad sagde du? - Enhver, der boede sammen med...
Den idé kan du godt glemme med det samme.
Tænk, at du overhovedet nævner sådan en idé.
Jeg har ingen intention om at gifte mig med dig.
- Det mente jeg heller ikke. - Du har antydet det i et stykke tid.
- Nej, jeg har ej. - Så glem alt om det.
- Stop med at sige det. Det mente jeg ikke. - Det håber jeg søreme ikke.
Vi går hver vores veje.
Jeg er ikke nogen Irene Molloy, hvis hoved bliver fordrejet af peanuts. Uden skaller.
- Bare det, at du foreslog det. - Du misforstod mig.
Det håber jeg sandelig. Lad os ikke diskutere det længere.
- Jeg har det dårligt. - Jeg serverer for Mr Vandergelder.
Her er en skøn vinge til dig.
Og nogle melboller. De er lettere end luft.
- Det har jeg brug for, luft. - Noget indmad.
Meget mørt og godt for dig.
Nej, som jeg sagde før, går vi hver vores vej.
Her, tag noget vin, så får du det bedre.
Nu du selv bragte det på bane, er der en ting, jeg burde sige, inden vi glemmer det.
Det er sandt, at jeg kan lide at styre ting, men intet så rodet som din husholdning.
Så ukontrolleret, så sjusket. Næ, nej, Horace, det kan du selv få lov til.
- Det er ikke ukontrolleret. - Lad os ikke tale om det.
- Tag nogle roer. - Jeg er ikke sulten, og jeg kan ikke lide roer.
Nej, en brokkende, krakilsk, venneløs sjæl som din er ikke en partner for mig.
Du kan salte dine roer, så salter jeg mine.
- Jeg er ikke de ting, du siger om mig. - Så er du den eneste, der ved det.
Nej, Horace, jeg har besluttet at nyde livet.
Du kan få dig en husholderske, som laver mad for en dollar om dagen.
Det er muligt, hvis du kan lide baked beans. Jeg kan se dig for mig
ende dine dage lyttende ved nøglehuller i frygt for at blive snydt.
- Tag nogle flere roer. De er lækre. - Jeg hader roer.
Se, det er forskellen mellem dig og mig.
Jeg vil plage dig for at få lidt humør ind i dig,
og det sørgelige er, at du kunne være en charmerende, elskværdig mand, hvis du ville.
- Jeg vil ikke være charmerende. - Men det er du. Du kan ikke gøre for det.
Lytte ved nøglehuller! Du har ingen ret til at sige sådan noget.
- I din alder burde du nyde sandheden. - Du taler altid om min alder.
Jeg kender ikke din alder, men et hidsigt temperament fordobler den på seks måneder.
Sæt dig ned. Inden vi skifter emne, vil jeg gerne sige en ting.
Jeg vil ikke høre det. Du spilder din tid. Jeg har ingen intention om at fri.
Du vil vel have mig til at fri? Desværre. Jeg må afvise dig.
Hvordan kan du afvise mig, når jeg ikke har bedt dig om noget?
Det nytter ikke at skændes. Jeg har besluttet mig. Lad mig skære din vinge ud.
- Jeg vil ikke have min vinge skåret. - Det vil ingen mand, Horace.
Jeg har hovedpine. Jeg går.
Nej, dansekonkurrencen begynder om lidt.
Mine damer og herrer, hvis jeg må bede om jeres opmærksomhed.
Det er mig en fornøjelse på vegne af Harmonia Gardens' ledelse at meddele,
at vores dansekonkurrence skal til at begynde.
Dommerne i aftenens konkurrence er Mr Hermann Fleishacker,
Mr Llewellyn Codd
og vores særlige æresgæst og dommer, Mrs Dolly Levi.
Sid ned!
Mine damer og herrer, de, der ønsker at deltage,
må gerne komme ud på dansegulvet. Det heldige vinderpar...
får førstepræmien på 50 sølvdollars eller en forlovelsesfest på Harmonia Gardens.
50.
Dans, alle sammen!
- Din regning, sir. - En flaske champagne mere.
Se ham. Hvilken ynde og talent, sikke mange penge han kunne tjene på sine fødder.
- Horace, se. - Hvor?
- Øjeblik. - Er han ikke skøn?
Det er Ambrose Kemper, såkaldt kunstner.
- Jamen, det er det jo også. - Intet under, hans billeder er så skrækkelige.
- Han må male med fødderne. - Han vinder helt sikkert førstepræmien.
Ermengarde skulle se ham nu, danse med en anden pige.
- Og en køn lille pige endda. - Det er skamfuldt, er det.
Se, hende Molloy-kvinden danser med en mand.
Jeg tror, det er en mand.
For bare et par timer siden ventede hun på, at jeg skulle fri.
- Chokerende. - Ingen troskab tilbage i verden.
Enig. Jeg er helt enig. Og det er meget selvisk, at folk som os
ikke bliver gift med det samme, bare for at statuere et godt eksempel.
Min hat.
- Onkel... - Min niece!
Du er en skam for Yonkers.
- Mr Vandergelder, konkurrencen. - Jeg skal vise dig konkurrence.
Tilkald politiet.
Onkel Horace, vi kan forklare.
- Hvad laver du i New York? - Leverer noget havre.
Havre? Med hende, jeg agtede at fri til?
- Du er fyret. - Du kan ikke fyre mig. Jeg siger op.
Det gør jeg også.
- Og du er fyret. - Du kan ikke fyre mig. Jeg siger op.
Det gør jeg også.
Undskyld.
Horace Vandergelder, selv liggende fladt på ryggen er du charmerende.
Måske kan jeg få Mr Vandergelder til at give jer jeres job tilbage.
Hvad? Hvordan?
Jeg kunne blive hans hustru.
- Nej, det er umuligt. - Er det?
- Ja. - Men hvorfor, Cornelius?
- Fordi. Derfor. - Men du må give mig en begrundelse.
Glem begrundelsen. Og lad være med at tysse på mig.
- Hvad foregår der her? - Cornelius, hurtigt!
Hej, dig! Hvad er det for en larm? Hvad foregår der?
- Bland dig udenom. - Er du okay, Miss?
- Det ved jeg om lidt. - Unge mand...
Jeg forsøger blot at fortælle hende noget.
Jamen, det er for sent, og du forstyrrer freden.
Nej, det er ikke for sent. Det er derfor, jeg råber.
I 28 år, hele mit liv, har jeg aldrig gjort noget.
Jeg arbejdede, adlød ordrer, tog aldrig nogen steder. Blev i Yonkers.
- Yonkers? - I dag...
det vigtigste, der kan hænde en mand, og som nemt aldrig var hændt,
skete for mig, fordi jeg forlod Yonkers og tog til New York og mødte denne dame.
Mødte hende her til eftermiddag.
Hvad taler du om?
Betjent, jeg taler om selveste kærligheden.
Kærlighed?
Unge mand, forsøger du at sige, at efter 28 år i Yonkers...
har du forelsket dig i denne unge dame på én dag.
Jeg forelskede mig ikke i Miss Irene Molloy herfra på en enkelt dag.
Det gik meget hurtigere. På en time.
Det er endda for lang tid. Hvad er mindre end et minut?
- Et sekund? - Mindre end det.
- Et øjeblik. - Netop.
Netop. Hør nu på mig, alle sammen.
Vær så venlige.
Er verden ikke fuld af skønne ting?
Jeg har mistet så meget. Mit job, min fremtid, alt, folk anser for vigtigt,
men jeg er ligeglad. Selv om jeg skal grave grøfter resten af livet,
så bliver jeg en grøftegraver, der engang have en vidunderlig dag.
Gider du gentage det. Jeg hørte alt fra...
Sig, Rudolph ikke skal bekymre sig om skaderne.
Bare send regningen til Vandergelders halm og foder-butik, Yonkers, New York.
- Der har du dit liv. - Jeg vil ikke høre om det.
Uden niece, uden brud, uden ekspedienter.
Jeg er træt. Jeg har ondt i ryggen.
- Det er alt, du har. Jeg håber, du er tilfreds. - Glem det.
Jeg kan kun sige én ting. Jeg har villet sige det hele aftenen.
Hvis du vil fri, aldrig i livet - om der så gik en million år.
Det var slet ikke det, Horace. Jeg ville bare sige...
Hvad taler du om?
- Sludder. - Prøv ikke at stoppe mig, Horace.
Og på de kolde vinteraftener, Horace,
kan du putte dig med dit kasseapparat.
Det er lidt ujævnt, men det ringer.
Stille, dernede, I... små uhyrer.
Kan I høre mig dernede?
Hvad i alverden er det?
Hvad laver kyllingemosen ud over det hele?
Kom herop med det samme og få det svineri ryddet op.
Nu er jeg fri for jer. Jeg havde ikke brug for jer før og heller ikke nu.
Ermengarde! Jeg er klar til min morgenmad.
Jeg ville gerne have tre æg med bacon og varm havregrød med fløde...
Det er uretfærdigt.
Det er endda værre. Det er ensomt.
Ikke om der gik en million år, Dolly Levi.
Vi går hver sin vej.
- Godmorgen, onkel Horace. - Godmorgen, Mr Vandergelder.
Kommer I krybende tilbage?
Jeg har god grund til ikke at sige ja, men siden jeg er så godhjertet,
så hent jeres forklæder og ryd det her svineri op.
Vi kommer ikke for at arbejde for dig.
Hvad?
Barnaby og jeg er kommet efter vores penge.
- Ser du, vi vil være erhvervsdrivende. - Erhvervsdrivende?
Og da det eneste erhverv, vi kender, er halm og foder, åbner vi vores egen forretning.
Mrs Levi har fundet den perfekte beliggenhed.
- Lige over for dig. - Det ville hun aldrig gøre.
Hackl og Tucker A/S.
I holder en uge.
Hvad med min morgenmad?
Jeg tror hellere, du må lære at lave den selv.
Okay, okay. Min samvittighed er ren.
Der er grænser for, hvad man kan gøre for at forhindre dumheder.
Jamen, Horace Vandergelder, hvor ser du godt ud i dag.
Jeg kom bare for at aflevere din stok, lad jer ikke forstyrre.
I var i gang med noget? Hvad var I i gang med?
Vi hentede deres penge.
146,35 dollars.
- Plus 6,12 dollars til mig. - Og de penge, min mor efterlod mig.
Det stemmer. 52,48 dollars.
- 38, idiot. - 48... onkel.
Hvis alt, I tænker på på et tidspunkt som dette, er penge, så er pengeskabet ovenpå.
Og jeg har kombinationen.
- Du bliver her. - Hvis du insisterer, Horace.
Ephraim Levi, jeg skal giftes igen.
Jeg skal giftes med Horace Vandergelder.
Og jeg vil bede om din tilladelse.
Det bliver ikke et ægteskab som vores,
men jeg vil bestemt gøre ham lykkelig.
Det kan du stole på.
Jeg skal giftes med Horace Vandergelder og sende hans penge ud i verden,
gøre alt det, du har lært mig.
Som du plejede at sige, Ephraim: "Penge, undskyld udtrykket, er som gødning."
"De er intet værd, medmindre de spredes og opfordrer nyt til at gro."
Det er i hvert fald den fremtidige Mrs Vandergelders holdning.
Og, Ephraim, jeg venter stadig på et tegn på din godkendelse.
- Mr Vandergelder. - Udenfor. Foran og bagved.
Dominerende, intrigant, snagende,
irriterende, nysgerrig, utålelig.
Horace, jeg ved, du ikke længere er interesseret,
men jeg har fundet dig den ideelle hustru.
Du skal ikke finde mig nogen ideel hustru.
Hvis jeg vil have en, finder jeg hende selv. Jeg har fundet hende, og det er dig.
Jeg ved, jeg sikkert altid vil være et fjols, men Dolly, tilgiv mig og... gift dig med mig.
Nej, Horace, jeg...
- Jeg tør ikke. - Hvad mener du?
Du ved lige så godt som jeg, at du er førstemanden i Yonkers,
og din hustru er nødt til at være noget særligt.
Det er du. Du er en vidunderlig kvinde.
Ja, men tror du virkelig, jeg har det i mig...
at undvære smarte klæder og dyre smykker
og i stedet være velgører for den halve by?
Med andre ord være en ære for dig?
Alle ved, at du kan gøre præcis, hvad du vil.
Forresten, her er de penge, jeg lånte af dig i går.
Behold dem.
Jeg havde aldrig troet, jeg skulle høre dig sige den slags.
Du ved, det er en dårlig forretning, at de åbner overfor, ikke?
- Det var din idé. - Gør ham til din partner.
Og Barnaby kan få Cornelius' gamle job.
Så kan vi alle danse til Ermengardes bryllup.
Du er gået for vidt. Jeg danser ikke til noget bryllup. Jeg kan heller ikke danse.
- Okay, så danser jeg. - Undskyld, Mr Vandergelder.
- Jeg sagde udenfor. Fart på. - Horace, hvad foregår der her?
Åh, intet, jeg tænkte bare, jeg vil male skodderne skovgrønne.
- Skovgrønne skodder? - Malingen dur stadig,
men gutten har lige åbnet en forretning og har brug for en god start.
Ser du, Dolly, jeg har altid følt, at penge, undskyld udtrykket, er som gødning.
De er intet værd, medmindre de spredes og opfordrer nyt til at gro.
Tak, Ephraim.
Vidunderlige kvinde.
Visiontext tekster: Heidi Krumhardt Jensen
DANISH